Az 1896-os millenniumi ünnepségek – interjú Gerő Andrással
Gerő András történész, az MTA doktora, az ELTE BTK Történeti Intézet tanszékvezető egyetemi tanára, valamint a Habsburg Történeti Intézet igazgatója. Fő kutatási területe a dualizmus kori Magyarország története. Az 1896-os millenniumi emlékévről Bereznay István beszélgetett vele.
Újkor.hu: Miként merült fel először a honfoglalás ezer éves évfordulójának megünneplése?
Gerő András: Európában a XIX. század első felében egyfajta kultúrantropológiai paradigmaváltás indult meg, amely Magyarországot a század második felében érte el. Ekkor jelent meg a múlt modern értelemben való felfogása, amely a megemlékezés szükségességét is magával vonta. A XIX. század során a múltnak még volt egy sajátlagos folytonossága a jelennel, ezt többek közt bizonyítja például az is, hogy Deák Ferenc a kiegyezés létrejöttének idején, 144 év elteltével még mindig az 1723-as Pragmatica Sanctiora hivatkozott jogi alapként. 1867-ben jött létre a Magyar Történelmi Társulat, ez volt az első olyan intézmény, amely kifejezetten a múlt tanulmányozásával foglalkozott, de ezen a fórumon is csupán az 1723 előtti időszakot tekintették történelemnek. Ez volt az oka annak is, hogy az ugyanezen évben meginduló, a Magyar Történelmi Társulat kiadásában megjelent Századok folyóirat sem vállalkozott az 1723 utáni tematikával foglalkozó történelmi tanulmányok közlésére. A már említett kulturális paradigmaválás jegyében merült fel azon múltbéli események megkeresésének szükségessége, amelyek beilleszthetőek a nemzeti elbeszélésmódba. Ennek egyik korai példája az 1823-as Himnusz is, amely a balsors szempontjából összefüggő folyamatként vizsgálta a magyar történelem eseményeit.
Gerő András. Kép forrása: www.geroandras.hu
Célkitűzésként jelent meg tehát azon nemzeti fordulópontok – dicsőségpontok vagy tragédiapontok – megkeresése, amelyek a nemzeti történelem szempontjából meghatározó szerepet játszottak. Így merülhetett fel a honfoglalás is, mint azon esemény, amelynek során a magyarok megszerezték az ország területét. Ennek az eseménynek a XIX. század második felében aktualizálódott az ezer éves évfordulója, s ez a szimbolikus időintervallum a keresztény világképnek is meghatározó részét képezi. Fontos tényező még az is, hogy a XIX. század vége a magyar nacionalizmus egyik legsikeresebb időszaka volt. A kiegyezés során helyreállta történelmi Magyarország egysége, amelyen belül a szupremáciát a magyarság gyakorolta. A nemzeti nagyság és dicsőség jelenbéli toposza így tehát minden szempontból összefért a millenniumi évforduló által közvetített múltbéli nagyság képével.
Miként jelölték ki az honfoglalás időpontját?
Először az 1880-as évek során merült fel a honfoglalási évforduló megünneplésének az ötlete. A honfoglalás pontos időpontját azonban a politikusok nem tudták, így felkérték a Magyar Tudományos Akadémiát ennek megállapítására. A pontos időpontot azonban az Akadémia sem tudta megállapítani. A kutatók csupán azt körvonalazták, hogy 860-ban még semmiképpen sem zajlott le a honfoglalás, 900-ra viszont egészen biztosan befejeződött a folyamat. Ennek értelmében politikai döntés kérdése lett, hogy melyik időpontot jelölik ki a honfoglalás évfordulójává.
Milyen tényezők befolyásolták azt, hogy 1896-os év lett végül kiválasztva a millenniumi emlékévként?
Eredetileg a kormányzat az 1895-ös évet jelölte ki, ekkor azonban az emlékév keretében még csak egy nagyobb méretű kiállítást vizionáltak a tervezők. Később azonban e tervezet további ötletekkel is kiegészült, amelyek megvalósítása az előírtnál jóval több időt igényelt. Emiatt volt szükséges a millennium időpontját 1896-ra módosítani. Így is voltak olyan beruházások, amelyek még az emlékévre sem készültek el – megemlíthetjük például az öt nagy budapesti vásárcsarnokot – de az építmények többsége 1896-ra végül valóban elkészült.
A Központi Vásárcsarnok 1897-ben. Kép forrása: egykor.hu
Volt-e olyan nemzetközi minta, amely például szolgálhatott a millenniumi kiállítás számára?
A korszakban kisebb-nagyobb rendszerességgel megrendezésre kerültek különféle világkiállítások, ezek például szolgáltak az ezredéves kiállítás számára – noha a millenniumi kiállítás nemzeti kiállításnak volt szánva. Ha kompozitumként nézzük a millenniumi kiállítást, akkor valóban igaz, hogy a magyar szervezők bizonyos elemeket átvettek külföldről. A Szépművészeti Múzeumról és a vásárcsarnokokról például elmondhatjuk, hogy teljes mértékig nyugat-európai minta alapján épültek. Egészében nézve azonban az eseménysorozatnak mégis volt egyfajta elvitathatatlan originalitása.
Pontosan milyen jelentéstartalmakat szándékozott közvetíteni a millenniumi megemlékezés?
A millenniumi ünnepség három jelentős értékállítással rendelkezett. Az első ezek közül az volt, hogy Magyarország a kiegyezéssel megtalálta a helyét a Habsburg Monarchián belül. Ezenfelül fontos volt még a magyarság szupremáciának hangsúlyozása is, valamint azt is reprezentálni kellett, hogy az így létrejött pozitív körülmények lehetővé teszik azt, hogy az ország a civilizációs fejlődés élvonalába zárkózzon fel. Gyakorlati értelemben ezek az értékek kétféle módon jelentek meg: egyrészt a nagyberuházások, másrészt pedig szimbolikus, ceremoniális rendezvények révén. Az előbbiek egyértelműen a jelent, a modern magyar fejlődést képviselték, míg az utóbbiak általában a múltra utaltak vissza, s egyfajta avitt történelmi patinával zajlottak le. Akármelyik részét nézzük is a millenniumi emlékévnek, azt kijelenthetjük, hogy a magyar múltat és jelent megtestesítő szimbolikus tartalmak komoly eszmei erőt sugároztak a nemzeti közösség számára.
Jász-Nagykun-Szolnok vármegye bandériuma 1896-ban. Kép forrása: sulinet.hu
Mennyiben bizonyult az emlékév egy, a külföld irányába tett reprezentációs gesztusnak?
Kétségtelen, hogy a politikusok szándékában állt a külföld felé is jelezni azt, hogy Magyarországon a dualizmus korszakában jelentős fejlődés ment végbe. Megkérdőjelezhető persze, hogy ez mennyiben bizonyult sikeresnek. A millennium legnagyobb látogatottságú rendezvényét, a májustól novemberig nyitva tartó kiállítást körülbelül félmillióan látták. A korszak viszonyai közt ez belföldi viszonylatban meglehetősen nagy számnak mondható ugyan, nemzetközi viszonylatban azonban korántsem kiemelkedő. A látogatók közt a külföldiek csupán elenyésző kisebbséget alkottak, a nézők többsége Magyarországról, illetve az Osztrák-Magyar Monarchián belülről érkezett.
Miként került a főváros a millenniumi ünnepség fókuszpontjába?
Magyarországnak a kiegyezésig nem volt hivatalos fővárosa, holott már a reformkorban is felmerült ennek szükségessége. Ennek eredményeképp jött létre Budapest, de jure 1872-ben, de facto pedig 1873-ban. A magyar politikai elit elképzelése szerint a fővárost olyan centrummá kellett tenni, amelynek a Monarchián belül legfeljebb Bécs lehetett versenytársa. A millennium volt az a pont a város történetében, amelynek során egy jelentős léptékű minőségi váltás ment végbe. A XIX. század végén jött létre sok olyan építmény, amelyek elengedhetetlenek voltak ahhoz, hogy Budapest világvárosi státuszt nyerhessen. Ilyen volt például az 1884-ben megépülő operaház, illetve az 1880-as években elkészülő sugárút is. A millenniumon mindez további elemekkel egészült ki, ekkor készült el például a Ferenc Józsefhíd, az Iparművészeti Múzeum, a Szépművészeti Múzeum, a Statisztikai Hivatal épülete illetve a Nagykörút is ekkor kapottkivilágítást.
Az Andrássy út 1896-ban. Kép forrása: millennium.blog.hu
Jól mutatja a város fejlődésének sebességét, hogy az 1870-es évek elejétől kezdve egészen az I.világháborúig Berlin után másodiként Budapest fejlődési üteme volt a leggyorsabb. A fejlődés gyors ütemét jelzi az is, hogy a századfordulón a magyar fővárosnak több lakosa volt, mint például Amszterdamnak vagy Moszkvának.
Mennyiben helytálló az a kijelentés, hogy sok, a millenniumkor létrejött beruházás a város természetes fejlődése során előbb-utóbb mindenképp létrejött volna?
A városfejlődést kétségtelenül felgyorsította a millennium. Ekkor jött létre például a földalatti – pontosabban kéregvasút – is, a kontinensen elsőként. Bizonyára sok fejlesztés végbement volna az emlékév nélkül is, mindemellett azonban kétségtelen, hogy az esemény alkalmat teremtett a beruházások koncentrálására. Budapest mellett érdemes megnéznünk azt is, hogy miként gyorsította fel a vidék fejlődését az emlékév. Erre jó példát szolgáltat többek közt az is, hogya jubileumi év kapcsán 400 új népiskola megépítéséről rendelkeztek, ami a korszakban az oktatás jelentős mértékű fejlesztéseként értékelhető. Vannak azonban a megemlékezésnek olyan elemei is, amelyek valószínűsíthetően nem jöttek volna létre a millennium emlékév nélkül. Ilyenek például azok az emlékhelyek – összesen hét darab –, amelyeket az ország különböző pontjain emeltek a honfoglalás emlékére.
A munkácsi ezredévi emlékmű. Kép forrása: Laurencic Gyula (szerk.): Az ezeréves Magyarország és a milléniumi kiállítás (reprint). Budapest, 1990, 270. o.
Milyen volt a vidék millenniuma a fővároshoz képest?
A ceremoniális események a fővároshoz hasonlóan a vidéki községekben is fontos szerepet játszottak. Beruházások tekintetében az bizonyult meghatározónak, hogy az 1880-as évek során sok településen tervbe vették a városháza felújítását, illetve létrehozását, s ezt a folyamatot is gyorsította a millennium. Több városban – például Szegeden, Hódmezővásárhelyen vagy Kisújszálláson – is a millennium idején ment végbe ez a folyamat. Itt tehát – ellentétben az említett népiskolai fejlesztéstervvel – nem volt központilag megfogalmazott, deklarált cél, egyszerűen a város önreprezentációja szempontjából bizonyult fontosnak a fejlesztés, s ennek megvalósulását is segítette bizonyos esetekben a millenniumi emlékév.
A szegedi városháza. Kép forrása: millennium.blog.hu
Az egyes politikai oldalak – például a kormánypárt és ellenzéke közt – volt-e valamilyen harc a millenniumi ünnepségek kapcsán?
Ez az időszak a magyar belpolitika vonatkozásában viszonylag békés korszaknak mondható, legalábbis ha a politikai pártokat nézzük. Nem mellékes azonban, hogy a Magyarországon élő nemzetiségek nemtetszésüket fejezték ki a millennium kapcsán. A millenniumon a nemzetiségek skanzenszerű kiállítás során jelentek meg. Mindez alárendelt szerepet sugárzott, s ezt az egyes etnikumok képviselői értelemszerűen nem vették jó néven. A nemzetiségiek így kevésbé vettek részt az eseményen, s gyakran megvetéssel, undorral tekintettek arra. Tehát szemben azzal, hogy a magyar belpolitikában a millenniumi emlékév kapcsán egyfajta „isten békéje” uralkodott, a nemzetiségekkel szemben ez az esemény még konfliktusfelületet is jelentett.
Nemzetiségi utca az ezredéves kiállításon. Kép forrása: Laurencic Gyula (szerk.): Az ezeréves Magyarország és a milléniumi kiállítás (reprint). Budapest, 1990, 104. o.
Mi maradt meg mára a millennium örökségéből?
Napjainkra viszonylag kevés építmény maradt meg eredeti formájában az ezredéves kiállításról, ezek közé tartozik például a Vajdahunyad vár is. A nagy infrastrukturális beruházások ellenben tartósnak bizonyultak: ma is használjuk a Szépművészeti és Iparművészeti múzeumokat, a Ferenc József (ma: Szabadság) hidat, vagy például a földalattit. Érdemes megemlíteni, hogy az állami beruházások mellett a magánvállalkozások is fellendültek a millennium kapcsán, így épült meg például 1896-ra a Vígszínház, illetve a Royal Szálló is a Nagykörúton.
Az 1896-os év kacagányos, bandériumos, múltba tekintő világa mellett tehát a századvég nemzedéke az emlékév kapcsán létrehozott egy másik, korszerű univerzumot is, amely mind a mai napig velünk él.
Bereznay István
Ezt olvastad?
További cikkek
Bartucz Lajos – egy meghatározó antropológus életútja
Bartucz Lajos foglalkozott rassztörténettel, a gyermekek testi fejlődését, illetve a katonák termetét vizsgálta. Rengeteg leletanyag összegyűjtését köszönhetjük neki, amelyeken keresztül a magyarság antropológiai összetételét kutatta és publikálta. Megjelent négy könyve, […]
Schmidt Éva, az obi-ugor népek őrangyala
Schmidt Éva neve talán kevés embernek cseng ismerősen, annak ellenére, hogy kiváló nyelvész és folklorista volt. Sajnálatos módon viszonylag rövid életet élt, azonban munkásságával maradandót alkotott, és neki köszönhetően az […]
„Olvassanak el mindent, hallgassanak meg minden véleményt, amit csak lehet!” – Interjú Vonyó József történésszel. 2. rész
Két héttel ezelőtt közöltük Vonyó Józseffel készített interjúnk első részét, amelyben főként az oktatás és a pályaválasztás motivációja, körülményei kerültek a középpontba. Most folytatjuk a kutatómunkával, politikai szerepvállalással, településtörténet-írással kapcsolatos […]
Előző cikk
Ctrl+X Wallenberg – Ctrl+V Kígyóölő. Előadás politikáról és emlékezetről
Hogyan határozhatjuk meg, hogy mi a történet-, vagy múltpolitika? Hol érhető tetten az állam szerepe az utóbbiban? Merre mutatott a debreceni Lenin szobor és hogyan „magasztosulhatott” a Raoul Wallenberg emlékmű […]