„Szent Isten, hol vagyok?” – magyar tudósok és írók emigrációi
Rövidesen izgalmas kerekasztal-beszélgetésnek lehetünk résztvevői a Magyar Tudományos Akadémia Filozófiai Intézetében. A „Magyar tudósok, filozófusok, irodalmárok migráció” műhelycímet viselő esemény olyan komplex, tudományterületeken átívelő kérdéseket vizsgálhat, melyekre bizonyára érdekes és az érdeklődők számára komoly tanulságot hordozó válaszok születnek majd.
A találkozót dr. Neumer Katalin tudományos tanácsadó kezdeményezésére és emlékére szervezik. A beszélgetést Hörcher Ferenc, az MTA BTK Filológiai Intézetének igazgatója és Zuh Deodáth (MTA BTK Filozófiai Intézet) fogja vezetni. A résztvevő között megtaláljuk majd Frank Tibort (ELTE), Széchenyi Ágnest (MTA BTK Irodalomtudományi Intézet), Tímár Árpádot (MTA BTK Művészettörténeti Intézet) és Wessely Annát (ELTE TáTK).
Gábor Dénes emléktáblája Londonban (Kép forrása: wikipedia.org)
Közismert tény, hogy a kilenc Magyarországon született Nobel-díjasunkból mindössze ketten voltak olyanok, akik nem emigrációban kapták meg a tudományos elismerést. Az előbbiek kötében meglehetősen széles a paletta aszerint, hogy mi vezette őket hazájuk elhagyásához, s persze további munkálkodásuk helye is meglehetősen színes összképet mutat. Ennek ellenére bízunk benne, hogy akár az ő sorsukon, akár más, emigrációba vonult-kényszerült tudós életrajzán keresztül juthatunk majd közelebb az egyes életművek árnyaltabb megismeréséhez.
Márai Sándor, Faludy György, Wass Albert, Fejtő Ferenc, Határ Győző, Zilahy Lajos, Hanák Tibor – egy szerény és természetesen csak egy kiragadott lista azokról a magyar írókról és költőkről, akiknek sorsában egyvalami közös: mindannyian életük egy szakaszában megélték a hol önként vállalt, hol jól felfogott érdekből, életösztönből választott emigrációt. Ha végignézzük az előbbi szerény listát, abból már látható, hogy a huszadik század bővelkedett olyan eseményekben, amelyek nyomán hazánk számos kiválósága kényszerült hosszabb-rövidebb időre elhagyni hazáját. S voltak köztük olyan is, aki sosem tért többé vissza. Mi lehetett még közös bennük? Mi visz rá valakit a kétségbeesett távozásra? Bíztak a visszatérésben? Elviheti az ember a hazáját a csizmája talpán?
|
A kerekasztal-beszélgetés résztvevőinek kutatási területe a biztosíték arra, hogy több nézőpontú, összetett válaszokat kapunk majd a bennünk lévő kérdésekre – miként éreztek, miként éltek túl, miként munkálkodtak tovább azok, akik a huszadik században életük egy jelentős részét – vagy éppen lezárását – voltak kénytelenek eltölteni a hazájuktól távol eső országban?
Ezt olvastad?
További cikkek
A célpont a mai napra: Szeged – Oláh András könyvének bemutatója
1944 nyarától a szövetséges légierő csapatainak bombázása Magyarországot is elérte. Többek között bombatámadás érte Budapest, Szolnok, Győr és Szeged városát is. Szeged második világháborús bombázásának 80. évfordulójára emlékezve jelent meg […]
„A kíváncsiság hajtson minket előre!”– a 2024-es Középkorral foglalkozó doktoranduszok konferenciája
Idén is megrendezték az Eötvös Loránd Tudományegyetemen a Középkorral foglalkozó doktoranduszok konferenciáját, június 20. és 21. között, Dreska Gábor, Novák Veronika és Rudolf Veronika oktatók, valamint Tuček Viktor, Varga Virág […]
Beszámoló a CEW brnoi konferenciájáról
2024. június 20. és 22. között Brnoban rendezték a Central European Workshops (CEW) konferenciáját. A rendezvény idén a Central Europe in the Early Modern Era: Politics, Economy, Society, Culture alcímet […]
Előző cikk
Boszorkányok márpedig nincsenek? – 900 éve hunyt el Könyves Kálmán
Könyves Kálmán alakja kivételesnek számít a magyar uralkodók hosszú sorában. A régebbi történeti feldolgozások, különösen a tizenkilencedik században írottak, kiemelték azt, hogy Magyarország, és különösen az Árpádok, nemcsak hódítókat adtak […]