Természet – táj – történet – Interdiszciplináris tematikus blokk a Századok folyóirat hasábjai
2021 őszén a Magyar Történelmi Társulat égisze alatt került sor arra a tájtörténeti konferenciára, amelynek előadásai közül ötnek a tanulmánnyá formált változata olvasható a Századok folyóirat idei 5. számában. A szerzők köre és a tematika is túllép a Századok folyóirat hasábjain megszokott kereteken. A történészek mellett régész, földrajzos és ökológus kollégák jegyzik a cikkeket, melyeknek többsége – a kutatások sokrétűségét is tükrözve – többszerzős. A környezet- és tájtörténet kutatása ugyanis eleve interdiszciplináris terület, mind a felhasználható adatok keletkezését, mind azok értelmezését tekintve. Az adatok közös értelmezése azonban nem egyszerű feladat, hiszen például egészen mást jelent a rövidtáv egy történész és egy konzervációbiológus számára. A most egy blokkban megjelent tanulmányok a Kárpát-medence 12. és 20. század közötti tájtörténetének egy-egy szeletét tárgyalják, egymással látszólag laza kapcsolatban. A tanulmányokat azonban a közös földrajzi kereten túl az is összeköti, hogy többé-kevésbé ismert jelenségeket helyeznek a megszokottnál tágabb, tájtörténeti kontextusba.
Nógrády Árpád történész tanulmányában Sáros megye kialakulását mutatja be. Mai ismereteink szerint a megye betelepülése valószínűleg már a tatárjárást megelőző évszázadban is öles léptekkel haladt. A korai betelepülés két legfontosabb tényezőjének a határvédelem megszervezése és a terület két nagy királyi uradalmának kialakítása látszik. A folyamat eredményeként Sáros megye, több más, az északi határvidéken alakult megyétől eltérően, már a 14. században is meglehetősen sűrűn lakott volt, ami jelentősebb mennyiségű helyi gabonatermelést, és ebből következően kiterjedtebb szántóföldeket feltételez.
Az ökológus Molnár Zsolt és szerzőtársainak a szerbiai Boszut vidékén máig fennmaradt erdei sertéstartásról írt cikke nem csupán néprajzi és ökológiai vonatkozásokkal bír, hanem arra hívja fel a figyelmet, hogy a röviden csak makkoltatásnak nevezett jelenség valójában rendkívül összetett állattartást takar, amelynek környezeti tényezői között a makkos erdő csupán az egyik, bár kétségkívül az egyik legfontosabb elem. Az erdei sertéstartásnak és az azt fenntartó svinjarok hagyományos ökológiai tudásának alaposabb megismerése egyszerre segíthet mai ökológiai kérdések megválaszolásában és a történeti adatok értelmezésében – sőt, a történeti adatokból nyert újabb eredmények vissza is hathatnak a mai ökológiai kutatásra.
A 14. századi plébániahálózat és a jobbágytelkek egymással összefüggő rendszeréről szól a történész F. Romhányi Beatrix tanulmánya. A két, első ránézésre távolinak tűnő téma együttes vizsgálatának eredménye, hogy a 13-14. század fordulóján kialakuló plébániarendszert a jobbágytelkek addigra szintén meglévő rendszerére építették rá. Emellett arra is rávilágított, hogy a korabeli Magyar Királyságban az egy paraszti gazdaságra jutó terület úgy volt lényegesen, akár háromszor nagyobb, mint Nyugat-Európában, hogy közben az ország területének jelentős része maradt szabadon az extenzív legeltetés számára.
A muhi csatatér vizsgálatának központi kérdése, hogy hova lokalizálható az elbeszélő forrásokból részletesen ismert esemény, és mennyiben kapcsolható a küzdelem helyszíne a Sajó folyón egykor létezett hídhoz. A régész Laszlovszky József és a földrajzos Nagy Balázs e kutatáshoz kapcsolódó közös cikkének legfontosabb megállapítása azonban túlmutat ezen. A komplex földrajzi, történeti és régészeti vizsgálatok alapján a Sajón található nagyobb átkelőhelyeket a folyó dinamikus mederváltozásai határozták meg évszázadokon keresztül, és ezek nagyon gyorsan is bekövetkezhettek. Ezzel szemben a társadalmi, gazdasági és településszerkezeti átalakulások általában lassabb folyamatokat indítottak el.
Szokatlan, hogy kutatók saját téziseik cáfolatán dolgoznak, Demeter Gábor, Pinke Zsolt és Szilágyi Zsolt azonban épp ezt tette. Közös elemzésükben elvetették R. Várkonyi Ágnes megállapításának 2015-ben közzétett cáfolatát, aki szerint az Alföld ártereinek vízmentesítése a 19. századi relatív túlnépesedés és a környezeti erőforrások kimerülése miatt indult meg. A friss tanulmány erőteljes lépés annak igazolása irányába, hogy az egykori vizes élőhelyek helyén monokulturás gabonatermelésre berendezkedett települések elhúzódó krízise nagyrészt a környezeti adottságokat elhanyagoló földhasználati gyakorlatból fakad, azaz a biofizikai adottágok és a fennálló gazdálkodási rendszer között súlyos szerkezeti ellentmondás áll fenn. Számításaik szerint az Alföld a 19. század elején képes volt kielégíteni a helyi lakosság és a belkereskedelem igényeit, így a szabályozás a külpiaci helyzet javulására reflektált, ami partikuláris csoportok érdekeit inkább szolgálta, mint az élelmezésbiztonságot. A gabona ugyanis, kalória/termőterületre vetítve csak konjunkturális hatások miatt, átmenetileg válhatott jövedelmezőbbé az állattartásnál.
![](http://ujkor.hu/wp-content/uploads/2022/11/szazadok.jpg)
A Századok folyóirat korábbi számai itt elérhetők.
F. Romhányi Beatrix
Ezt olvastad?
További cikkek
Gyorstalpaló, elvtársaknak – Iskolapélda pozitív és negatív előjellel
A Rákosi-korszaknak az élet minden aspektusát átalakító és a pártvonalnak megfelelően eltorzító, represszív tevékenységéről meglehetősen széles szakirodalmi háttér áll a történésztársadalom és az érdeklődők rendelkezésére. Ebben a bőséges szakirodalmi választékban […]
A magyar liberalizmus gyökerei
„Az élet mai nehézségeit, a társadalmi intézmények működésének nyilvánvaló zavarait vagy erőtlenségét mind gyakrabban magyarázzák azzal, hogy a liberalizmus korszerűtlenné vált, nem alkalmas többé arra, hogy végső társadalmi elv gyanánt […]
Werner Heisenberg – atomfizika a náci Németországban
1945. augusztus 6-án Werner Heisenberg és kilenc kollégája, akik a náci nukleáris projekten dolgoztak a világháború alatt, immár az angliai Farm Hallban voltak kényelmes körülmények között, de akaratuk ellenére „elkülönítésben”. […]
Előző cikk
Bocskai-sapka, matrózruha és ABC-kötény – Szolnok megyei általános iskolák egyenruha tervei 1957-ben
1954 tavaszán az egyik moszkvai iskola igazgatója, J. K. Oszipova a magyar-szovjet barátsági hónap keretében négy hetet töltött Magyarországon. Tanulmányútja során számos hazai iskolát meglátogatott, tapasztalatait pedig a Köznevelés című […]