Kresz Mária – a gyermekélettől a népviseleteken át a népi kerámiákig
„Tanulmányozta a cserepek motívumait, szimbólumait, és összehasonlította azokat a régi, különösen az ázsiai kultúrákban fellelhető emlékekkel. A kerámiák motívumait összevetette a szőttesek, hímzések és fafaragások díszítésével is. Minden kutatásánál a kultúrák egymásra hatása érdekelte legjobban. Kultúrtörténeti jelentősége, hogy évszázadokra visszatekintve új módszerekkel tárta fel és tette közkinccsé a kultúrák kapcsolatát. Munkáját nemzetközi szinten is ismerték…” – emlékezett vissza lánya, Márkus Piroska Kresz Máriáról 2019-ben. „Panni néni” azonban nem csak az anyagi kultúra, hanem a folklorisztika és a társadalomnéprajz területén is maradandót alkotott, amely kevés néprajzkutatónkról mondható el.
Kresz Mária (avagy, ahogy a hozzá közel állók szólították: Panni) Berlinben született, 1919. június 4-én. Néprajzkutató, muzeológus, a történettudományok kandidátusa volt. Kresz Géza orvos unokája, szülei a nemzetközi szinten is elismert ifj. Kresz Géza hegedűművész és Norah Drewett zongoraművész voltak. Férje 1953-1974 között Márkus István szociológus, író, kritikus volt, akivel 1956-tól külön éltek. Házasságukból két gyermek született: Zsuzsanna (1953) és Piroska (1956).
Bár Berlinben született, Kresz Mária iskoláit Bécsben és Torontóban végezte, mivel szülei munkája révén sokat utaztak. A soknyelvű közegnek köszönhetően anyanyelvi szinten beszélt németül, angolul és magyarul. A család Magyarországra költözése után felsőfokú tanulmányait a budapesti Pázmány Péter Tudományegyetemen folytatta, ahol történelmet, régészetet és néprajzot tanult – utóbbit többek között Györffy Istvántól és Viski Károlytól, a kor kiemelkedő szakembereitől (akiknek munkássága máig meghatározó a néprajztudomány számára).
Az 1940-es években Kresz még egyetemistaként publikálta sárközi gyermekélettel, gyermekjátékokkal kapcsolatos terepmunkájának eredményét, ezzel kezdődött meg az eddig elhanyagolt terület társadalomnéprajzi témává érése. Ez a Nyárszón 1941-1943 között folytatott munkájában csúcsosodott ki, amikor Kresz csatlakozott az erdélyi falukutatások felélénkülő hullámához, és a kalotaszegi településen folytatott vizsgálódásaiból megszületett az 1944-ben megvédett, és teljességében máig kiadatlan doktori disszertációja A gyermekkor és ifjúkor néprajza egy kalotaszegi faluban címmel. A gyermeket középpontba állító kutatásainak fókusza a belenevelődés és a munkára nevelés kérdésköre volt, amely a szocializáció folyamatán keresztül, a gyermekeken túl a teljes közösségre rálátást biztosított. A gyermekélet komplexitásának megértése vezette el a népviseletek kutatásához.
![kresz mária](https://ujkor.hu/wp-content/uploads/2024/08/kresz_maria_gyerekek.png)
Kresz 1943-ban került a Néprajzi Múzeumba, ahol 46 éven keresztül, 1989-ben bekövetkező haláláig dolgozott, 1981-es nyugdíjba vonulása után is tudományos főmunkatársként tevékenykedett. Legfőbb kutatási területeinek itt a népi kerámia, a népviseletek, a népművészet számítottak. A népviseletek iránti érdeklődéséből született első, komoly szakmai feltűnést keltő könyve, a Magyar parasztviselet (1820-1867), magyar és német nyelven, a 19. század első feléből származó metszetekkel.
Az 1940-es évek második felében a Néprajzi Múzeum Kerámia Gyűjteményének vezetésével bízták meg, amely nagymértékben befolyásolta további pályáját. Az addig a népművészet történeti rétegeit, kialakulását vizsgáló kutató egyre inkább a fazekasság kérdései felé fordult: a gyűjtemény rendszerezése és feldolgozása mellett gyűjtött és publikált. 1960-ban jelent meg Fazekas, korsós, tálas című írása, amely olyan innovatív kérdéseket tett fel, amely szemléletváltást hozott a népi kerámiák kutatása területén. Igaz Máriával együtt írt, 1965-ben megjelent, A népi cserépedények szakterminológiája című munkája pedig a muzeológia területén alkotott maradandót, mivel sikerült egységesíteni az ország különböző tájain eltérő megnevezéseket, ezzel megteremtve az összehasonlító kutatások lehetőségét.
1977-ben már a kerámiák témakörében védte meg kandidátusi értekezését A magyarországi fazekasság címmel, melynek a gyűjtés történetét összefoglaló fejezete jelent meg a Néprajzi Értesítő 1979-ben kiadott számában – amelyet egyébként Kresz Mária 60. születésnapjának ajánlottak, és szokatlan módon maga az ünnepelt közölte benne írását.
Kutatóként bekapcsolta hazánkat az európai és nemzetközi vérkeringésbe, e mellett muzeológusként is maradandót alkotott. A Néprajzi Múzeumban őrzött, közel húszezer fazekasmunka kétharmada az ő munkássága révén került a gyűjteménybe. E mellett sok ezer helyszíni fényképfelvétellel gyarapította a Múzeum fotógyűjteményét is. Munkásságát több díjjal is elismerték: nyugdíjba vonulásakor a Munka Érdemrend arany fokozatát, 1985-ben pedig a Magyar Néprajzi Társaság Györffy István-emlékérmét kapta meg.
![kresz mária](https://ujkor.hu/wp-content/uploads/2024/08/kresz-maria_cover.png)
Tudományos munkája mellett Kresz Mária az ismeretterjesztést és társadalmi munkát is magára vállalta: szervezője volt a népművészeti és népi iparművészeti mozgalomnak, ismeretterjesztő cikkeket publikált, fontos volt számára a kutatómunka ma is oly sokat emlegetett társadalmi hasznosulása.
A széleskörű műveltséggel rendelkező, több területen is nagyhatású európai kutató 1989. szeptember elsején Budapesten hunyt el. 1991 decemberében jött létre a Dr. Kresz Mária Alapítvány, amely célja, hogy névadójának életműve és végakarata valóra váljon, a küldetésnyilatkozatukat honlapjukon is megfogalmazták:
„Életműve egy ponton azonban torzó maradt: nem valósíthatta meg azt a ’műhelyt’, amelyben a magyar fazekasság elméleti és gyakorlati tudása végre szembesülhetett volna oly módon, hogy a két terület ismerői megosszák egymással ismereteiket, segítve ezzel egymás munkáját. A műhelyben testközelbe kerülhettek volna az érdeklődők (laikus, mester és kutató) a műtárgyakkal.”
Az alapítvány mellé egy Fazekas Központot is létrehoztak, mellyel a fenti gondolatmenetet továbbgondolva, 1992. szeptember 5-én megnyílt a kapu a látogatók, OKJ-s fazekasképzést, akkreditált továbbképzést elvégezni vágyók előtt.
Emlékét egykori munkahelye, a Néprajzi Múzeum is őrzi (pl. egy játékkal, amit itt lehet kipróbálni), itt található hagyatéka, melyben a kéziratok rendezésekor a Múzeum munkatársai egy firkapapíron rábukkantak Panni néni saját maga által megfogalmazott sírversére:
ITT NYUGSZOM ÉN,
KRESZ MÁRIA.
TÉMÁM VOLT A
KERÁMIA
Apjok Vivien – Simon Eszter Elif
Források
Csermák Zoltán: Kresz Mária néprajzkutató, aki Kalotaszegen talált második családra (ErdélyiNapló.ro 2019)
Dr. Kresz Mária Alapítvány Fazekas Központ
Magyar Néprajzi Lexikon: Kresz Mária
Néprajzi Múzeum: 100 éve született Kresz Mária
Névpont: Kresz Mária
Svégel Fanni: Berlinből a magyar faluba: Panni néni három élete (ELTE Néprajz Blog, 2021)
Borítókép forrása
Ezt olvastad?
További cikkek
Prostitúció a 19. századi Budapesten – Völgyi Réka az elBeszélő vendége
Völgyi Réka írja a Budapesti Levéltári Mozaikokban: „Milyen volt az élet a századfordulón egy budapesti bordélyban? Sajnos a levéltári iratanyagokban nem maradt fenn olyan forrás, amin keresztül egy konkrét bordélyház […]
Bartucz Lajos – egy meghatározó antropológus életútja
Bartucz Lajos foglalkozott rassztörténettel, a gyermekek testi fejlődését, illetve a katonák termetét vizsgálta. Rengeteg leletanyag összegyűjtését köszönhetjük neki, amelyeken keresztül a magyarság antropológiai összetételét kutatta és publikálta. Megjelent négy könyve, […]
Schmidt Éva, az obi-ugor népek őrangyala
Schmidt Éva neve talán kevés embernek cseng ismerősen, annak ellenére, hogy kiváló nyelvész és folklorista volt. Sajnálatos módon viszonylag rövid életet élt, azonban munkásságával maradandót alkotott, és neki köszönhetően az […]
Előző cikk
„Vallás és háborúk” – Hagyományteremtő műhelykonferencia a Bálnában
2024. május 9-én első alkalommal zajlott le a HM Hadtörténeti Intézet, valamint a PPKE-BTK Történelemtudományi Doktori Iskola és a PPKE “Felekezet és Identitás” kutatócsoportja által közösen szervezett “Ő tanította a […]